Почвам с Егвийн. Там цялостно усещането беше за много мижав краен резултат на фона на силното подгряване на очакванията с цялото предхождащо криене и разсъждения какво би се случило ако някой ги заподозре. Планът за завземане на властта имаше прекалено много слаби страни и не беше особено логичен. Бих ви цитирала всички, защото съм абсолютно съгласна с всичко, което сте написали, но няма как да го кажа по-добре от Мат: "Ама те са толкова тъпи, че човек се чуди как изобщо функционират в обществото".
Записала си бях няколко момента с високомерието на седайките като цяло и Егвийн в частност, но то си е вече общ фон, който май вече не си струва да се отбелязва. И все пак разсъжденията й за Брин ми причиняват фейспалм.
При Елейн: забавно ми беше името на коня на Нинив - Loversknot/Любовниче
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Подозирам, че това хиперболизирано противопоставяне на мъже и жени е предвидено да бъде забавно, но от днешната ми гледна точка не стои добре и ме дразни."Why is it, when you reason things out logically, a man always does something completely illogical and gains the upper hand?"
"Their pretty heads are so fuzzy, a woman can't expect to follow how they skitter," Elayne told her.
Аман от размотаване и нищонеслучване в цялата глава, и накрая това!Three days later, the first explosion came.
При Ранд беше най-интересно, но там пък спираме да четем точно преди основния екшън.
Харесва ми, че Джордан все едно си говори с читателите тук, защото съм сигурна, че не само аз съм се питала защо Ранд търпи Вейрамон. А може и действително да са го питали феновете и той да е решил да го обясниAnd Weiramon was a fool. Left to his own devices, he might well try to gain the Lord Dragon's favor by marching an army against the Seanchan, or Murandy, or the Light alone knew who or where. Too stupid to leave behind, too powerful to shove aside, so he rode with Rand and thought himself honored. It was almost a pity he was not stupid enough to do something that would get him executed.
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Този пасаж беше добре дошъл, за да покаже, че Ранд не само се мотае и се държи странно, а наистина има някакви планове. Подобно нещо щеше да бъде добре дошло по-рано (все така имам предвид шеста книга). Иначе от гледна точка на хората около него, Ранд е ужасен мениджър - нищо не споделя за целта, която трябва да постигнат, само очаква пълно подчинение. Не е критика, предвид обстоятелствата, просто ми направи впечатление в тези глави. И ми се струва, че е станал много по-голям темерут от преди - едно "извинявай" да беше казал на Наришма, че едва не го е убил... Всъщност защо изобщо трябваше да праща него, а не отиде сам?Two or three more days, and the Seanchan would have been dealt a blow that knocked them on their heels. Then it was back to Cairhien to see how negotiations with the Sea Folk had gone, to learn what Cadsuane was after — he owed her a debt, but she was after something! — maybe to put a final end to what remained of the rebellion there. Had Caraline Damodred and Darlin Sisnera slipped away in the confusion? The High Lord Darlin in his hands might finish the rebellion in Tear, as well. Andor. If Mat and Elayne were in Murandy, the way it appeared, it would be weeks more at best before Elayne could claim the Lion Throne. Once that happened, he would have to stay clear of Caemlyn. But he had to talk to Nynaeve. Could he cleanse saidin? It might work.
Прилошаванията на Ранд будят безпокойство и създават напрежение... Опитът да бъде убит беше запомнящ се момент и за мен някак трогателен. Но моментът с Тарвалонските крони ми беше малко като атентата срещу Гешев - прекалено тлъсто, че чак комично, да се бяха постарали повече.
Частта със сеанчанеца много ми хареса, въобще такива кратки включвания на единични гледни точки бих казала, че добре му се получават на Джордан и са интересни за четене. Имаше дори в толкова малък обем добра характеризация на героя и доста информация за самите сеанчанци, например това, че Завръщането се е подготвяло в продължение на две поколения. Също ми харесва как дори когато някой сеанчанец само си помисли за императрицата, следва "may she live forever" в религиозен стил.
За пореден път се изненадвам, че сме минали не само средата, а почти две трети от книгата, пък не е станало кой знае какво.