Никой съвет на колега не ми е дал нещо, до което не съм стигнал сам, но е хубаво да знаеш, че си на прав път.Kurt Vonnegut
Eight rules for writing fiction:
1. Use the time of a total stranger in such a way that he or she will not feel the time was wasted.
2. Give the reader at least one character he or she can root for.
3. Every character should want something, even if it is only a glass of water.
4. Every sentence must do one of two things -- reveal character or advance the action.
5. Start as close to the end as possible.
6. Be a sadist. No matter how sweet and innocent your leading characters, make awful things happen to them -- in order that the reader may see what they are made of.
7. Write to please just one person. If you open a window and make love to the world, so to speak, your story will get pneumonia.
8. Give your readers as much information as possible as soon as possible. To heck with suspense. Readers should have such complete understanding of what is going on, where and why, that they could finish the story themselves, should cockroaches eat the last few pages.
Полезни линкове
Moderators: Trip, Random, Marfa
passer-by wrote:А, сетих се. Гледайте "Големият Стан". В programata.bg беше злостно оплют, ама трейлърът ми допадна, рекох да рискувам и го гледах оня ден. Доста приятна комедийка. Напомни ми на оная другата с Адам Сандлър и затворническия футбол, но в по-добър вариант.
Нека предложа и аз нещо
http://www.writing.vesel.info/
Моля, вижте тези страници, на български са, може да откриете нещо полезно.
Моля, вижте тези страници, на български са, може да откриете нещо полезно.
Георги Господинов
За начало
Работата ми на редактор в литературен вестник и на четец на ръкописи ме е научила, че има смисъл само от конкретната работа с текста и неговия автор. Впрочем така действат и истинските курсове по творческо писане. Тъй като тук курсът е виртуален и поканата е за предварителен текст, ще трябва да се движа слепешката и да следвам най-вече посоката, без да съм сигурен, че съм налучкал пътя. Ще се опитам поне да бъда кратък и конкретен, избирайки пет неща, които ми се струват важни като за начало.
Редактирането.
Ако съберем всички „за” и „против” курсовете по творческо писане, резултатът сигурно ще е равен. Но поне едно нещо може да им се признае със сигурност - че изработват една така необходима и здравословна дистанция между автора и това, което е написал. Горе-долу същото прави и редакторът.
Без тази необходима дистанция между текст и автор работата е обречена. Защото стихотворенията и разказите се правят с думи. А думите подлежат на избор, замяна, редактиране, зачертаване и пр. Изразът „това стихотворение се роди направо от сърцето ми” е просто лоша метафора. Изповедността не е оправдание за слабата поезия. Или още по-разпространеното „чувствам този разказ (роман) като свое дете”. (Е, защо тогава предлагаме собственото си дете на непознати хора...) Подобни квазиромантически твърдения веднага казват, че всяка дума в текста е „плът от плътта” и нито самите родители, още по-малко някой друг би могъл да се намесва там. Което автоматически прави идеята за редакция невъзможна. Как може да се редактират деца. Затова ми се струва, че първата стъпка е да можеш да излезеш от написаното, да го погледнеш отстрани и да махнеш ненужното. Или поне да си готов за идеята, че текстът подлежи на редакции и в това няма нищо обидно и престъпно. Май Чехов казваше, че трябва жестоко, до сълзи да се зачерква. Аз не бих спорил с него.
Четенето.
Не вярвай на онези, дето ще кажат: „Не чета много, за да не се влияя от прочетеното. Искам да запазя автентичния си глас.”
Мога да кажа със сигурност, че текстовете на такива автори най-лесно повтарят чужди, и то слаби, гласове. Така, че чети здраво, защото езикът е нещо, което всекидневно, непрекъснато се изработва. Има една безкрайна редица от книги преди нашата собствена да се появи на бял свят и да застане между тях. Книгите се раждат от други книги, казваше някой, на когото не помня името. Вярвам, че кокошката на четенето е преди яйцето на писането.
Конкретиката.
Не се гнуси от нея. Начинаещият, пък и не само, автор иска директно да композира музиката на сферите, да каже всичко за любовта и смъртта, да римува абсолютния закон над нас с моралния вътре в нас и други подобни (мета)физики. Веднъж в един курс по писане на есе дадох две теми. Едната, максимално обща - гласеше нещо от типа на „За любовта и омразата”. Другата, крайно конкретна - „Кибритът или запалката”. Естествено повечето разпознаха първата тема като уж по-лесна, кой не е любил и мразил, втурнаха се да пишат и... Дълбоко и проникновено потънаха в блатото на общите места, клишета и сбъркани абстракции. Никой не се беше сетил да се хване за спасителната сламка на някаква конкретна история. Няколкото студенти, които бяха избрали втората тема, написаха далеч по-смислени и оригинални есета, защото трябваше сами да изковават текста, без измамните спасителни пояси на вече изработени стереотипи и естради. Впрочем през конкретиката на кибрита или запалката те казаха далеч повече неща за любовта, самотата, омразата. Трябва да призная, че за това упражнение идеята ми дойде от прекрасната книга на Робърт Пърсиг „Дзен, или изкуството да се поддържа мотоциклет”, където професор беше накарал студентите си да напишат текст за една определена тухла от отсрещната стена. Със същата цел, доколкото си спомням - да ги избави от форматиращото, полепнало по нас лесно знание за света. Дръж се за опорната точка на конкретиката, ако искаш да преобръщаш планети от абстракции. Защото нямаме друга врата към невидимото освен видимото.
Любопитството.
Светът е пълен с истории. Надавай ухо, отваряй си очите, бъди добър слушател. Казват, че за писателя всичко е от полза. Неговата работа е работа по улиците, тези на града и тези на въображението. Добре е винаги да си носиш нещо за записване. Така както добрият фотограф винаги ходи с фотоапарат. Не знаеш откъде ще изскочи заекът на историята. Разбира се, повечето от тези записки никога не влизат в работа, но приучват към наблюдателност.
Преди да седнe да пишe, добрият писател прави сериозно проучване за обекта на своя текст. Ако героят на твоя разказ или роман е пчелар, добре е да си изучил пчелите. Кога се роят, какво е устройството им, циклите на живот, кога търтеят се изхвърля вън от кошера и т.н. Проучването важи и за поезията. В някакъв смисъл това знание, дори да не присъства директно в текста, придава плътност на образите и печели доверието на читателя.
Традицията.
Забрави какво са те учили в училище и седни да прочетеш сам, отново или за първи път цялата българска класика поне от Петко Рачов Славейков насам, все пак си дължим ритуала. И докато пишем на този език, трябва да сме шетали в работилницата му, да познаваме сечивата и стърготините му.
Не плачи прекалено често, че никой вече не чете българска литература, респективно самия теб. Остави този плач за някои прогимназиални учителки, за по-старите писатели и за техните литературни мениджъри, които не обичат думата мениджър и затова се назовават "радетели на българската книжнина", т.е. професионални патриоти, патриоти по професия. Нали не искаш да приличаш на тях?
Отнасяй се скептично към мита, че българската литература може да пробие на световния пазар само като изнесе сергията с боб, чушки, прабългарски йогурт, робевска орисия, робски мъки и тегла, т.е. предрешена в клишето на екзотиката. Дори и това не стряска навикналото на всичко чуждо читателско око. Онези народи, които успяха отдавна да осребрят своята "самобитност", го направиха не с тази приповдигнатост, не с тези клишета, не с този език. Това, че си българин, не те прави нито по-лош, нито по-добър писател. Приеми го спокойно, веднъж завинаги.
И последно - не слушай съвети.
За начало
Работата ми на редактор в литературен вестник и на четец на ръкописи ме е научила, че има смисъл само от конкретната работа с текста и неговия автор. Впрочем така действат и истинските курсове по творческо писане. Тъй като тук курсът е виртуален и поканата е за предварителен текст, ще трябва да се движа слепешката и да следвам най-вече посоката, без да съм сигурен, че съм налучкал пътя. Ще се опитам поне да бъда кратък и конкретен, избирайки пет неща, които ми се струват важни като за начало.
Редактирането.
Ако съберем всички „за” и „против” курсовете по творческо писане, резултатът сигурно ще е равен. Но поне едно нещо може да им се признае със сигурност - че изработват една така необходима и здравословна дистанция между автора и това, което е написал. Горе-долу същото прави и редакторът.
Без тази необходима дистанция между текст и автор работата е обречена. Защото стихотворенията и разказите се правят с думи. А думите подлежат на избор, замяна, редактиране, зачертаване и пр. Изразът „това стихотворение се роди направо от сърцето ми” е просто лоша метафора. Изповедността не е оправдание за слабата поезия. Или още по-разпространеното „чувствам този разказ (роман) като свое дете”. (Е, защо тогава предлагаме собственото си дете на непознати хора...) Подобни квазиромантически твърдения веднага казват, че всяка дума в текста е „плът от плътта” и нито самите родители, още по-малко някой друг би могъл да се намесва там. Което автоматически прави идеята за редакция невъзможна. Как може да се редактират деца. Затова ми се струва, че първата стъпка е да можеш да излезеш от написаното, да го погледнеш отстрани и да махнеш ненужното. Или поне да си готов за идеята, че текстът подлежи на редакции и в това няма нищо обидно и престъпно. Май Чехов казваше, че трябва жестоко, до сълзи да се зачерква. Аз не бих спорил с него.
Четенето.
Не вярвай на онези, дето ще кажат: „Не чета много, за да не се влияя от прочетеното. Искам да запазя автентичния си глас.”
Мога да кажа със сигурност, че текстовете на такива автори най-лесно повтарят чужди, и то слаби, гласове. Така, че чети здраво, защото езикът е нещо, което всекидневно, непрекъснато се изработва. Има една безкрайна редица от книги преди нашата собствена да се появи на бял свят и да застане между тях. Книгите се раждат от други книги, казваше някой, на когото не помня името. Вярвам, че кокошката на четенето е преди яйцето на писането.
Конкретиката.
Не се гнуси от нея. Начинаещият, пък и не само, автор иска директно да композира музиката на сферите, да каже всичко за любовта и смъртта, да римува абсолютния закон над нас с моралния вътре в нас и други подобни (мета)физики. Веднъж в един курс по писане на есе дадох две теми. Едната, максимално обща - гласеше нещо от типа на „За любовта и омразата”. Другата, крайно конкретна - „Кибритът или запалката”. Естествено повечето разпознаха първата тема като уж по-лесна, кой не е любил и мразил, втурнаха се да пишат и... Дълбоко и проникновено потънаха в блатото на общите места, клишета и сбъркани абстракции. Никой не се беше сетил да се хване за спасителната сламка на някаква конкретна история. Няколкото студенти, които бяха избрали втората тема, написаха далеч по-смислени и оригинални есета, защото трябваше сами да изковават текста, без измамните спасителни пояси на вече изработени стереотипи и естради. Впрочем през конкретиката на кибрита или запалката те казаха далеч повече неща за любовта, самотата, омразата. Трябва да призная, че за това упражнение идеята ми дойде от прекрасната книга на Робърт Пърсиг „Дзен, или изкуството да се поддържа мотоциклет”, където професор беше накарал студентите си да напишат текст за една определена тухла от отсрещната стена. Със същата цел, доколкото си спомням - да ги избави от форматиращото, полепнало по нас лесно знание за света. Дръж се за опорната точка на конкретиката, ако искаш да преобръщаш планети от абстракции. Защото нямаме друга врата към невидимото освен видимото.
Любопитството.
Светът е пълен с истории. Надавай ухо, отваряй си очите, бъди добър слушател. Казват, че за писателя всичко е от полза. Неговата работа е работа по улиците, тези на града и тези на въображението. Добре е винаги да си носиш нещо за записване. Така както добрият фотограф винаги ходи с фотоапарат. Не знаеш откъде ще изскочи заекът на историята. Разбира се, повечето от тези записки никога не влизат в работа, но приучват към наблюдателност.
Преди да седнe да пишe, добрият писател прави сериозно проучване за обекта на своя текст. Ако героят на твоя разказ или роман е пчелар, добре е да си изучил пчелите. Кога се роят, какво е устройството им, циклите на живот, кога търтеят се изхвърля вън от кошера и т.н. Проучването важи и за поезията. В някакъв смисъл това знание, дори да не присъства директно в текста, придава плътност на образите и печели доверието на читателя.
Традицията.
Забрави какво са те учили в училище и седни да прочетеш сам, отново или за първи път цялата българска класика поне от Петко Рачов Славейков насам, все пак си дължим ритуала. И докато пишем на този език, трябва да сме шетали в работилницата му, да познаваме сечивата и стърготините му.
Не плачи прекалено често, че никой вече не чете българска литература, респективно самия теб. Остави този плач за някои прогимназиални учителки, за по-старите писатели и за техните литературни мениджъри, които не обичат думата мениджър и затова се назовават "радетели на българската книжнина", т.е. професионални патриоти, патриоти по професия. Нали не искаш да приличаш на тях?
Отнасяй се скептично към мита, че българската литература може да пробие на световния пазар само като изнесе сергията с боб, чушки, прабългарски йогурт, робевска орисия, робски мъки и тегла, т.е. предрешена в клишето на екзотиката. Дори и това не стряска навикналото на всичко чуждо читателско око. Онези народи, които успяха отдавна да осребрят своята "самобитност", го направиха не с тази приповдигнатост, не с тези клишета, не с този език. Това, че си българин, не те прави нито по-лош, нито по-добър писател. Приеми го спокойно, веднъж завинаги.
И последно - не слушай съвети.
Ето нещо, което открих преди време в интернет. На английски е, но не е необходимо човек да знае перфектно езика, за да разбере същината. Съдържа съвети по различни технически страни на писането, именно the bolts and nuts, като се почне от т.нар. dialogue tags, мине се през имената и описанията на героите и трябва ли последното да включва точната им височина в сантиметри, продължава с видовете гледни точки, и т. н. Приятно четене! И писане!
http://members.aol.com/MacedonPg/writing.htm
Macedon's Taberna: The Craft of Writing
http://members.aol.com/MacedonPg/writing.htm
Macedon's Taberna: The Craft of Writing
Още един линк:
http://jerz.setonhill.edu/writing/creative/shortstory/
преведено:
http://literaturatadnes.com/archives/120
http://jerz.setonhill.edu/writing/creative/shortstory/
преведено:
http://literaturatadnes.com/archives/120
PICARD: Now, are we progressing, Mister La Forge?
LAFORGE: About like you'd expect, sir.
PICARD: Splendid. Splendid. Carry on.
LAFORGE: About like you'd expect, sir.
PICARD: Splendid. Splendid. Carry on.
Целият подфорум е в лятна хибернация, та ето нещо, което може да поразмърда пишещите. http://www.critters.org/turkeycity.html Съдържа доста ценно (ако и базово) инфо в концентриран вид.
This lexicon distills a huge amount of thinking about writing.
The terms defined below are meant to be used when critiquing the manuscript of an author. By learning the definitions, the critiquer may also become aware of flaws in his or her own writing.
Търкиситито
Има много яки попадения там, а всички термини са най-малкото полезни. ![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Ето и нещо много интересно и достъпно за сериозните пичове, които искат да пробият на англоезичния пазар![Wink ;)](./images/smilies/icon_wink.gif)
http://critters.org/
Става въпрос за онлайн работилница, в която всяка седмица правиш критика на разкази по избор, като от това колко активно си критикувал се определя колко скоро ще получиш критика на собственото си нещо. Всичко - на английски. Има и доста полезни линкове.
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
![Smile :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Ето и нещо много интересно и достъпно за сериозните пичове, които искат да пробият на англоезичния пазар
![Wink ;)](./images/smilies/icon_wink.gif)
http://critters.org/
Става въпрос за онлайн работилница, в която всяка седмица правиш критика на разкази по избор, като от това колко активно си критикувал се определя колко скоро ще получиш критика на собственото си нещо. Всичко - на английски. Има и доста полезни линкове.
Идеи за истории:
http://www.creative-writing-now.com/sho ... ideas.html
Има и други неща в сайта, може би на някого ще му е полезен.
Малко странно да пиша в тема с последен пост от 2008ма... Дано се посъживи този отдел от форума.
http://www.creative-writing-now.com/sho ... ideas.html
Има и други неща в сайта, може би на някого ще му е полезен.
Малко странно да пиша в тема с последен пост от 2008ма... Дано се посъживи този отдел от форума.
Self control... The only way to survive in this world dominated by idiots!
- tigermaster
- Elder God
- Posts: 6461
- Joined: Wed Jun 14, 2006 11:39 am
Re: Полезни линкове
Не знам дали това е точно за тук, но...
https://www.youtube.com/watch?v=LuTQ0EpmnJo
CHOSEN ONES - Terrible Writing Advice
https://www.youtube.com/watch?v=LuTQ0EpmnJo
CHOSEN ONES - Terrible Writing Advice
Света аз цял обходих
и изправен гордо пак стоя.
Срещнах милиони хора
и на всичките им взех ума.
Блог
The Painting
Случаят с изтрития спомен
РЕВЮ: „The Lord of the Rings: The Rings of Power”
и изправен гордо пак стоя.
Срещнах милиони хора
и на всичките им взех ума.
Блог
The Painting
Случаят с изтрития спомен
РЕВЮ: „The Lord of the Rings: The Rings of Power”
Who is online
Users browsing this forum: No registered users and 25 guests